![](https://pplstatic.nyc3.cdn.digitaloceanspaces.com/static/images/dummy-gradient.jpg)
Quick Facts
Biography
Станісла́в Рома́нович Клих (нар. 25 січня 1974(19740125)) — український журналіст, історик. У серпні 2014 року заарештований в Росії, де незаконно утримувався під вартою за сфабрикованими звинуваченнями у злочинах проти федеральних військ, скоєних у ході першої чеченської війни. У травні 2016 року засуджений до 20 років ув'язнення. Звільнений 07.09.2019 і повернений в Україну.
Життєпис
Станіслав Клих народився 25 січня 1974 року в Києві. Закінчив історичний факультет Київського національного університету ім. Тараса Шевченка. Викладав історію у навчальному закладі м. Києва - Академії муніципального управління. Писав статті з історії, протягом певного часу організовував книжкові ярмарки.
У 2002 році балотувався у Верховну Раду України, за партійним списком від партії "Українська національна асамблея", загдується як безпартійний, та викладач Академії муніципального управління, але не обраний.
У грудні 2005 року брав участь у передвиборному з'їзді Партії регіонів у Києві, про що стверджувала перебуваюча нині у Москві колишня українська журналістка Оксана Шкода.
У 2008 році безуспішно балотувався у Київську міськраду за партійним списком від партії "Соціал-патріотична асамблея слов'ян" (СПАС), список якої на виборах очолював Коваленко Едуард Володимирович.
17 червня 2009 року виступав на прес-конференції в Києві, яку організувала "Соціал-патріотична асамблея слов'ян", і там представлявся, як координатор громадської кампанії “Саакашвили, позови своих домой!”, та як представник "Всеукраїнського моніторингового центру".
У 2010 році Клих, разом із Едуардом Коваленком, виступив на прес-конференції, що проходила на території «Придністровської Молдавської Республіки» та сприяв проведенню виборів у невизнаній республіці, що безпосередньо контролюється російською стороною.
Під час відпочинку на морі влітку 2013 року познайомився з росіянкою Вікторією. Невдовзі жінка приїхала до Києва, щоб продовжити спілкування. Невдовзі вона заявила, що вагітна, і Станіслав Клих поїхав у російське місто Орел, щоб роз'яснити ситуацію. Його затримали 11 серпня 2014 року та заарештували на 15 діб «за непокору працівникам поліції». Далі Клиха перевезли в Єсентуки, а згодом у П'ятигорськ. Проти нього відкрито кримінальну справу за, нібито, участь у Першій чеченській війні. З метою добитися від Станіслава зізнання, а також свідчень проти українських політичних діячів, до нього було застосовано жорстокі тортури, які призвели до серйозних наслідків психологічного характеру.
Але Клих стверджує, що взагалі ніколи раніше не був у Чечні .
26 травня 2016 року Станіслава Клиха засудили до 20 років колонії суворого режиму за звинуваченням «у керівництві і участі в банді, вбивстві двох і більше осіб у зв'язку з виконанням ними свого службового обов'язку і замаху на вбивство у складі бандформувань на Північному Кавказі у 1994 році». 26 жовтня Верховний суд РФ відхилив апеляцію захисту і визнав вирок Клиху і Миколі Карпюку «законним».
Після оголошення вироку стало відомо, що на Станіслава також було відкрито нову справу за звинуваченням у неповазі до суду за нібито образливе звернення на адресу прокурора. У листопаді 2016 році районний суд у Грозному визнав його винним і за цією статтею та додав до величезного тюремного строку політв'язня ще один місяць.
Клиха утримували у в'язниці в місті Верхньоуральськ Челябінської області. 29 червня 2018 року Станіслава Клиха етапували з колонії до психіатричної лікарні у Магнітогорську. 7 серпня його перевели назад у колонію.. 07 вересня 2019 року повернений в Україну у рамках взаємного звільнення Україною та РФ утримуваних осіб.
Із ЗМІ можна взнати, що участь Клиха у проросійських організаціях та його проросійська позиція не врятувала його від російської тюрми та катувань.
Реакція на арешт
Російська правозахисна організація «Меморіал» визнала Станіслава Клиха разом з Миколою Карпюком політв'язнями. Amnesty International назвала судовий процес над Миколою Карпюком та Станіславом Клихом «пародією на правосуддя».
Примітки
- ↑ Мати Клиха повідомила, що його стан погіршується, а допомоги він не отримує – Денісова , 11 січня 2019, Радіо «Свобода»
- ↑ У Росії українцям Карпюку і Клиху дали 22,5 і 20 років. BBC Україна. 26 травня 2016. Архів оригіналу за 29 травня 2016. Процитовано 27 травня 2016.
- ↑ 35 освобожденных узников Кремля встречаются с семьями , 07.09.2019, ООО «ИЗДАТЕЛЬСКИЙ ДОМ «МЕДИА-ДК»
- ↑ https://https ://www.cvk.gov.ua/pls/vnd2002/webproc3v08d6-2.html?kodvib=400&kodkand=8482/
- ↑ https://khreshchatyk.kyiv.ua/uploads/gazeta/3293_77_2008-04-30.pdf
- ↑ ttps://photo.unian.net/photo/212572-stanislav-klyh
- ↑ http://deputat.ks.ua/гібридна-війна/вовк-в-овечій-шкурі/
- ↑ ЛЮДИНА ТРАГІЧНОЇ ДОЛІ: ЯК СТАНІСЛАВА КЛИХА ЗАМАНИЛИ В РОСІЮ ТА ЗРОБИЛИ ЧЕЧЕНСЬКИМ БОЙОВИКОМ. Архів оригіналу за 9 вересня 2018. Процитовано 9 вересня 2018.
- ↑ Станіслав Клих. Архів оригіналу за 9 вересня 2018. Процитовано 9 вересня 2018.
- ↑
- ↑ Українського бранця Кремля Клиха знайшли у тюремній психлікарні в Магнітогорську. Архів оригіналу за 9 вересня 2018. Процитовано 9 вересня 2018.
- ↑ Клиха перевели в колонію після лікування у психіатричній лікарні. Архів оригіналу за 9 вересня 2018. Процитовано 9 вересня 2018.
- ↑ Українці, які повернулися на батьківщину 7 вересня у рамках взаємного звільнення Україною та РФ утримуваних осіб. https://www.president.gov.ua/. 7 вересня 2019 року.
- ↑ Гарний урок українцям - навіть проросійська позиція не гарантує, що завтра вас не оголосять фашистом і не катуватимуть свої ж російські братушки, - Казанський про Клиха
- ↑ “П’ять років вони катували по суті свого”. Історія політв’язня Клиха, якому скалічили психіку в РФ. Архів оригіналу за 15 листопада 2019. Процитовано 12 вересня 2019.
- ↑ «Мемориал» считает граждан Украины Николая Карпюка и Станислава Клыха политзаключенными. Мемориал. 17 лютого 2016. Архів оригіналу за 3 серпня 2016. Процитовано 17 травня 2016.(рос.)
- ↑ Росія: Станіслав Клих та Микола Карпюк стали жертвами пародії на правосуддя. Amnesty International Ukraine. 27 жовтня 2016. Архів оригіналу за 20 грудня 2016. Процитовано 14 грудня 2016.