![](https://pplstatic.nyc3.cdn.digitaloceanspaces.com/static/images/dummy-gradient.jpg)
Quick Facts
Biography
Харько́, Харко́ (демінутив імені Харитон або Захарій) чи Харько́в (як прізвище або прізвисько) (? — 1737?) — міфічна особа, що за легендою заснувала Харків (тобто епонім цього міста). За одним переказом — простий козак, за другим — сотник, що грабував поміщицькі маєтки, за третім — пасічник, за четвертим — заможний хуторянин.
Старовинні легенди
Харько — міфічний козак XVI, початку XVII або навіть XVIII століття, іменем якого нібито названо місто.
За легендою, записаною з четвертих слів («дід діда 104-річного сліпого діда») Є. Топчієвим у 1829 році у селі Данилівці Харківського повіту і опублікованій у 1838, яку розкритикував як недостовірну Д. Багалій, Харько потонув поблизу Змійова в річці Сіверський Донець:
«Не приходиться быть первому поселению при реке Лопани, иначе город Харьков назывался бы Лопанью или река Лопань — Харьковом. Ещё дед моего деда зашёл в этот край и именно в окрестности Харькова, когда было здесь мало народу… Первый поселенец… поселился при ней хутором… И этот первый поселенец был Харько… Когда именно жил Харько, неизвестно, но говорили, что назад тому более 200 лет… Он был не из простых. Вышел из Польши начальником нескольких семей … Однажды… настигнул их около нынешнего города Змиёва. Отбил добычу и освободил пленных. Но, угнавшись за самыми татарами на ту сторону Донца, был подавлен большим числом собравшихся неприятелей и потонул в Донце, на обратной переправе с двумя своими сыновьями. Татары, наконец, проникли в скрытное убежище поселения Харька и разорили его совершенно… После этого заселение Харька оставалось долго впусте. Говорили также, что самые татары, первые, называли его именем реку, при которой он жил».
За іншою легендою, що описана у подорожніх замітках академіка В. Зуєва, що проїжджав через місто у 1781 році, яку розкритикував як недостовірну Л. Мачулін, Харько був пасічником:
«Наименование свое Харьков имеет от первого поселенца Харитона, вышедшего со многими другими семьями и поселившегося здесь. Он был пасечник или пчеловод; трудами своими и способностью места разжился он скоро, так что многие из других мест стали к нему приходить для сожительства, а как в общежитии, у малороссиян, обыкновенно называют друг дружку полуимянем, то, называя его Харько, прозвали и Харьков хутор, и Харьков слобода, и Харьков город, тому назад сказывали мне, не многим будет более ста лет , следовательно и начало города Харькова не далее относится».
У рукописі «Топографічний опис Харківському намісництву» 1785 року наведена третя легенда, де відповіддю на восьме питання анкети «Ежели можно справится о его начале, кем, когда и на какой случай построен, и какими людьми спервоначалия быль заселен» є наступні слова:
«За подлинно неизвестно, но естьли поверить молве, то на сем месте завел себе хутор некто из зажиточных малороссиян, но кто он был таков, откуда и когда, о том сведений нет, именем Харитон, а по просторечию Харько, от котораго якобы сей город и река звание свое получили».
Але вже через два роки в наступному рукописі «Атлас Харківського намісництва» 1787 року, а також в друкованому «Топографічний опис … з історичним предувєдомлєнієм…» 1788, і в рукописі «Описі міст Харківського намісництва» 1796, згадки про Харка були відсутні і скрізь зазначалось просто, що Харків «побудований за царювання Олексія Михайловича у 1653 році».
За ще однією легендою, наведеною у своїй «Автобіографії» 1881 року М. Костомаровим, був з таким ім'ям козацький сотник, але про заснування їм Харкова нічого не повідомлялось:
«Проехали через местечко Жаботин, где до сих пор показывают хату сотника Харька, убитого поляками перед началом восстания малоруссов, известного в истории под названием Колиивщины , или Уманской резни».
Увіковічення
У центрі міста на початку XXI століття було встановлено пам'ятник засновникам Харкова у вигляді козака Харька на коні зі списом.
Пам'ятник «Засновникам Харкова на честь 350-річчя міста» (дарунок міста) на проспекті Науки був відкритий 22 серпня 2004 року.
Це перший за всю історію міста кінний монумент. Бронзовий 12-тонний вершник тримає спис, щит (чомусь без зображення либіді), за плечима має лук і сагайдак зі стрілами. Висота скульптури — 6 метрів, постаменту — 7 м
Пам'ятник створено за мотивами малюнка відомої поштової листівки (лубочний малюнок) XIX століття.
Щорічно 14 жовтня, в День українського козацтва, представники харківських обласних та міських козацьких громадських організацій спільно з керівниками області покладають до пам'ятника квіти на знак поваги до засновників міста Харкова.
У художніх творах
- Ой встань, Харьку, ой встань, батьку, просять тебе люде.
- Тарас Григорович Шевченко, підпис під офортом «Приятелі».
- Крепость стоит на высоком холме над неширокою рыбною речкой.
- Башня тесовая жёлтою свечкой высится в сумеречной полутьме.
- В створе обитых железом ворот тускло блестят бердышами казаки,
- Сонно волна шевелится во мраке, лодку о лодку у пристани трёт.
- А за рекою рыбак Харитон подслеповато склонился над зыбью — : Светится сивой чешуйкою рыбьей старец, чьим именем град наречён.
- Впрочем, то светит сединами внук деда Харько, что владел окунями,
- Что несусветно далёкими днями сладил курень у лесистых излук.
- Хату поставил да ульев пяток, да просмолил неуклюжую лодку,
- Да застолбил на столетья высотку — этого града и крепи исток.
- Сергій Шелковий, «Харьковская крепость»
- Шапка-бирка на нім, постоли, сірячина полатана, рвана…
- Де вже там одягтися, коли працював день і ніч він на пана!
- Панський хліб став у горлі кілком, гірше редьки життя було дома…
- Харитоном, або ще Харьком називавсь по-простому сірома.
- Юрій Кругляк, «Тікав козак на Слобожанщину»
Тезки
- Харько (Захар) Кривий — кодацький полковник (XVIII ст.);
- Захарій — біблійний пророк. Саме на його честь Г. С. Сковорода дав Харкову латинське ім'я — Захарполіс (лат. Zacharpolis);
- Харьков Георгій Йосипович — український режисер (1904–1980);
- Генерал Харьков — міфічний (вигаданий) генерал Білого руху, один з антибільшовицьких лідерів.
Див. також
- Кінні монументи України
Примітки
- ↑ Харківська обласна універсальна наукова бібліотека: ПРО СВЯТКУВАННЯ 350 — РІЧЧЯ ХАРКОВА. Архів оригіналу за 15 травня 2008. Процитовано 13 грудня 2010.
- ↑ Коваль А. П. Знайомі незнайомці: Походження назв поселень України. — Київ: Либідь, 2001. — С. 220. Також від імени Харко походить низка назв інших населених пунктів, зокрема Харківці
- ↑ Харитон або Харько на листівці кінця XIX століття
- ↑ В. Ф. Зуев. «Путешественные записки от Санкт-Петербурга до Херсона в 1781 и 1782 г.». СПб: 1787, стр.187 (рос.)
- ↑ Описания Харьковского наместничества конца XVIII века
- ↑ Котляревський. Енеида на малороссійскій языкъ перелицїованная.
- ↑ «Автобиография Н. И. Костомарова». Под редакцией В. Котельникова. М: 1922, прим.123 (рос.)
- ↑ Е. Топчиев. «Предание о казаке Харько». Харьковские губернские ведомости, 1838 (рос.) (в наявності у бібліотеці Харківського університету імені Каразіна)
- ↑ «Описания Харьковского наместничества конца XVIII века». (Первое описание — 1785 года). К: Наукова думка, 1991, стр. 76 (рос.)
- ↑ «Описания Харьковского наместничества конца XVIII века». (Описания 1787, 1788, 1796 года). К: Наукова думка, 1991, стр. соответственно 124, 40, 179 (рос.)
- ↑ «Автобиография Н. И. Костомарова». Под редакцией В. Котельникова. М: 1922, основной текст (рос.)
- ↑ Памятник легендарному основателю Харькова казаку Харько (Харитону) (рос.). Архів оригіналу за 30 жовтня 2008. Процитовано 2 жовтня 2010.
- ↑ Примітки. Спогади про Тараса Шевченка. Архів оригіналу за 4 січня 2011. Процитовано 13 грудня 2010.
- ↑ Харьковчане. Поэма о Городе в цитатах поэтических произведений / Составители В.П. Копычко, Ю.Г. Копычко. — Харьков : Слобожанщина, 2007. — 436 с. — 2 000 прим. — ISBN 978-966-7814-68-7. (рос.)
- ↑ Як виникло наше місто — Факти & Міфи — Web-журнал «Інтелектус». Архів оригіналу за 6 лютого 2016. Процитовано 13 грудня 2010.
- ↑ Харьков. Сковорода — Эссе — Новости — афиша Харькова, новости Харькова, развлечения Харьков, кинотеатры, театры, события (рос.)
- ↑ Сад божественних пісней. Григорій Сковорода. Повне зібрання творів. Том. 1. Архів оригіналу за 24 березня 2012. Процитовано 14 березня 2012.
- ↑ Разговор, называемый Алфавит, или букварь мира. Григорій Сковорода. Повне зібрання творів. Том. 1. Архів оригіналу за 11 січня 2012. Процитовано 14 березня 2012.